Mladi pesnici u Spomen sobi Branka Miljkovića čitali stihove baš na njegov rođendan
Pre devedeset godina rođen je "princ poezije" kako mnogi nazivaju Branka MIljkovića, niškog ali pre svega jugostovenskog pisca koji je ostavio dubok trag a i danas jeste inspiracija mnogih.
![](https://niskevesti.rs/wp-content/uploads/2024/01/422860637_763279369015756_6023592280873322145_n.jpg)
Baš na rođendan Branka Miljkovića, učenici istoimene osnovne škole a ujedno i članovi Književnog kluba „Vatra i život“ kazivali su svoje i Brankove stihove u Spomen sobi Miljkovića u sklopu Narodnog muzeja.
Bogat program osmislile su bibliotekarka ove poznate niške škole Dragana Pešić Glavašević i Jelena Bogdanović, kustos muzeja i domaćin današnjeg događaja.
Đaci su bili presrećni da baš na današnji dan čitaju stihove koji su inspirsani delima velikog Branka Miljkovića.
Književni klub „Vatra i život“ raspisala je XIII literarni konkurs „Brankovo pero“.
„Kroz literarni konkurs „Brankovo pero“, koji se raspisuje na dan Miljkovićevog rođenja, on se sinbilično svake godine iznova rađa, a mi negujemo tu priču jer želimo da sačuvamo uspomenu na našeg Branka“, rekla je za Niške Vesti Pešić Glavašević.
Dejan Stojiljković, pisac koji je nadavno pormovisao knjigu o Branku „Zvezda nad prazninom“ kaže da je najlepša ljubavna pesma svih vremena, pritom dodajući da je u srpskoj književnosti ozbiljna konkurencija upravo pesma – „Uzalud je budim“ Branka Miljkovića.
UZALUD JE BUDIM
Budim je
zbog sunca koje objašnjava sebe biljkama
zbog neba razapetog između prstiju
budim je
zbog reči koje peku grlo
volim je ušima
treba ići do kraja sveta
i naći rosu na travi
budim je zbog dalekih stvari
koje lice na ove ovde
zbog ljudi
koji bez cela i imena prolaze ulicom
zbog anonimnih reči, trgova
budim je
zbog manufakturnih pejzaža, javnih parkova budim je
zbog ove naše planete koja ce možda
biti mina u raskrvavljenom nebu
zbog osmeha u kamenu
drugova zaspalih između dve bitke
kada nebo nije bilo više veliki kavez za ptice
nego aerodrom
moja ljubav puna drugih je deo zore koju budim
budim je
zbog zore, zbog ljubavi, zbog sebe, zbog drugih
budim je
mada je to uzaludnije negoli doživati pticu zauvek sletelu
sigurno je rekla: neka me traži i vidi da me nema
ta žena sa rukama deteta, koju volim
to dete koje je zaspalo ne obrisavši suze koje budim
uzalud, uzalud, uzalud
uzalud je budim
jer će se probuditi drukčija i nova
uzalud je budim
jer njena usta neće moći da joj kažu
uzalud je budim
ti znaš, voda protiče, ali ne kaže ništa
uzalud je budim
treba obećati izgubljenom imenu nečije lice u pesku
ako nije tako odsecite mi ruke
i pretvorite me u kamen.
Branko Miljković
Dragi čitaoci, ako želite da budete u toku i saznate prvi najnovije vesti iz Niša, preuzmite aplikaciju Niške Vesti za Android ili iPhone.